Zloslutna polja![](http://img401.imageshack.us/img401/551/prov5.jpg)
„
Idite, moj Gospodaru“, viknu kapetan preko ramena, dok je izvlačio svoj mač, gestama raspoređujući svoje ljude duž hodnika,
„
ne znam koliko dugo ih možemo zadržavati, ali mi ćemo učiniti sve što možemo da vam damo još nekoliko minuta!“
Gospodin Verix, Carski Zastupnik u pokrajini i Upravitelj Usamljenog Dvorca, stajao je sleđeno,
gledajući vojnike s prazninom u očima. Zapovjednik njegove osobne straže otvori usta da ga požuri još jednom,
ali u isto vrijeme zastrašujuća, nečovječna rika potrese temelje čitavog dvorca.
Lica vojnika, službenika i gospode postala su blijeda od straha.
Otimači su dolazili.
„
Za ime Oca svoga, idite na zadnji izlaz ", kapetan je ponovio nervozno, gledajući ravno u oči svoga gospodara.
Plemeniti je kimnuo svojem vjernom tjelohranitelju, rekao zbogom, a zatim se okrenuo i pobjegao.
Prošao je kroz nekoliko hodnika, koji su ga dijelili od dvorišta i skoro je slomio izlazna vrata na putu prema van ...
Samo da bi vidio da su konji nestali.
Neprirodno režanje začulo se negdje sa njegove desne strane i upravitelj se počeo okretati u tom smjeru,
ali u istom trenutku, on je shvatio da su njegove reakcije bile previše trome, u usporedbi sa onima čudovišta koja su preuzela uporište.
Divovska čvornata ruka udarila ga je u oštro u glavu, točno iza uha, zvijezde sijevnu pred njegovim očima, a zatim tama.
Verix je odmah izgubio svijest i pao na tlo tiho i bez fanfara.
Prva stvar koju je osjetio, kad se probudio, bila je ta da nije imao odjeću na sebi, a netko ga je čvrsto držeči za noge vukao tako da su mu leđa strugala preko mokre i ne baš glatke kamene površine.
U sljedećem trenutku je osjetio bol i počeo plakati glasno.
Špilja je bila uska, smrdljiva i slabo osvijetljena,
ali nakon nekoliko trenutaka, kada se veo agonije malo maknuo iz njegovih očiju,
bio je u mogućnosti baciti pogled na siluetu koja ga je vukla.
Odjevena samo u lance, spodoba je bila visoka najmanje dva i pol metra,
njegove masivne i jake noge su koračale velikim i brzim koracima, a leđa tog užasa bila su ogromna,
tolika da bi mogao nositi najmanje dva vagona ljudi na njima.
Njegova lijeva ruka je držala je Gospodarev gležanj, a desna je nosila divovsku, dvosjeklu ratnu sjekiru.
Stvorenje se iznenada zaustavilo i u isti mah okrenulo prema svom zatočeniku.
Verox je pogledao u njegovo lice i počeo vrištati ponovno.
Ovaj put - od užasa.